www.HoundDawgs.org
Du får inte röka här.
- Inte ens utomhus? - Inte ens inomhus.
Ursäkta mig, mr Ballinger.
Eller får jag kalla er "maestro"?
PÅ FÄRD GENOM UNIVERSUM
- Hur går er semester? - Utmärkt, tack.
Har ni rest hit länge?
Jag har rest hit i ungefär 20 år.
Jag brukade resa hit med min fru, men reser nu hit själv.
- Varför Schweiz, maestro? - Det ligger nära Italien.
Efter London och New York så var jag dirigent i Venedig.
- Självklart. - I 24 år.
Så dumt av mig.
- Dirigerar eller komponerar ni ännu? - Nej, jag är pensionerad.
Som jag antydde i mitt brev -
- så arbetar jag åt ceremonistaten på Buckingham Palace.
- Jobbar du åt drottningen? - På sätt och vis, ja.
Bra. Monarkin är så älskvärd.
Om maestro tillåter -varför exakt tycker ni att monarkin är älskvärd?
För att den är så sårbar.
Eliminerar man en person -
- så förändras plötsligt hela världen.
Som i ett äktenskap.
Hennes majestät drottningen skulle se det som en ära -
- att förläna riddarvärdighet åt er i juni.
Hennes majestät blir förtjust om ni tackar ja.
Hennes majestät drottningen har aldrig blivit förtjust för nåt.
Dessutom råkar er förläning sammanfalla -
- med hans kungliga höghet prins Philips födelsedag.
Drottningen vill gärna ge honom en konsert med BBC Concert...
- Jag dirigerar inte längre. - Ni har väl inte glömt hur man gör.
Nej. Jag har inte glömt hur man gör.
Prinsen och drottningen blir hänförda om ni dirigerar era "Simple Songs".
Jag dirigerar inte mina "Simple Songs".
Varför inte?
Privata skäl.
Den store sopranen Sumi Jo har sagt ja till att sjunga.
Sumi Jo duger inte.
Säg då en sopran som duger, så får ni henne.
Ingen duger.
Nåväl. Jag ska vidarebefordra vårt samtal till drottningen.
Adjö, maestro.
Ser ni det där?
Är det han?
- Ja, minsann. Det är det. - Gud.
Anjela!
Melanie!
Jag tänkte i dag att du och jag har samma problem.
Vi har missförståtts hela livet -
- för att vi tillät oss att ge efter, bara en gång, för lite lättsinne.
Lättsinne är en oemotståndlig frestelse.
Jag har jobbat med alla de stora regissörerna i Europa och USA.
Men jag blir ihågkommen för evigt för Mister Q.
För en jävla robot.
Jag var tvungen att bära en rustning som vägde 90 kilo.
Man såg inte ens mitt ansikte, men var femte minut -
- kommer nån och påminner mig om att jag spelade Mister Q.
Precis som de påminner dig om att du skrev de där "Simple Songs".
Och de glömmer att du också komponerade "The Black Prism" -
- "The Life of Hadriad" och allt det andra.
För att lättsinne också är en perversitet.
Vad gör du i Europa?
Jag gör en ny film i Tyskland. Vi börjar om en månad.
- Jag utvecklar rollen. - Är det en sorglös roll?
- Det beror på hur man ser det. - Går allt bra?
Vi får se.
Ja, du, det är sent för mig.
- Inte för mig. - God natt.
Har du pissat i dag?
Två gånger.
- Fyra droppar. Du? - Samma. Mer eller mindre.
- Mer eller mindre? - Mindre.
- Se så vackra de är. - Vackra.
Du anar inte hur rörande det är att se dem jobba med manuset.
De är så passionerade. Ser du de där två?
- De börjar bli kära i varann. - Hur vet du det?
Jag vet för att jag vet allt som finns att veta om kärlek.
Du kanske kan ge mig lite lektioner.
Det är för sent nu.
- Har du hört det senaste? - Nej.
Joyce Owens, Miss Universe, ska bo här.
Tydligen är ett av hennes priser en vecka på vårt hotell.
Ja, jag hörde det.
Men det verkar mer som ett straff än ett pris, tycker jag.
- Hur går det med manuset? - Det blir ett mästerverk.
Mitt testamente.
Och Brenda blir oförglömlig i den kvinnliga huvudrollen.
Vi kom på en titel i dag.
"Livets sista dag".
- Vad tycker du? - Det är bra. Bra.
Jag ska sova.
God natt.
- Han som leviterar är här ute. - Jag har rest hit i åratal.
Han har aldrig leviterat.
Jaha... Vart bestämde ni er för att åka?
Vi ska till Polynesien i två veckor. Julian överdrev som vanligt.
Du blir glad när du får rummet för dig själv. Jag har varit i vägen.
Inte alls. Du höll mig sällskap.
- Mick jobbar och jag blir uttråkad. - Du får inte tråkigt en sekund.
Jag har bokat hela servicen åt dig.
Du får massage, bastu och kontroller hos doktorn varje dag -
- för att hjälpa dig komma i form.
Att i min ålder komma i form är bortkastad tid.
- Och jag blir ännu mer uttråkad. - Du är ett offer för din apati.
Kan du inte åka till Venedig en dag och ta med blommor till mamma?
Jag skulle ju berätta att fransmännen mejlar mig varje dag.
De insisterar på att du ska skriva dina memoarer. Vad ska jag göra?
Låt dem insistera.
Jag ringer dig så fort jag är där.
- Hej då, pappa. - Ha så roligt!
Kan ni lägga er på rygg?
- Efter smärtan kommer njutning. - Och sen smärta igen.
- Hur går det, mr Ballinger? - Det går.
Jag vet inte vart, men det går.
Min dotter säger att jag är apatisk.
Är det så uppenbart?
Du har sett för många filmer, idiot. Du har glömt vad livet handlar om.
Film är liv! Du kan bara kritisera. Tänk om du kunde få lite inspiration.
Lärde de dig inte på filmskolan att inspiration inte finns?
Inspiration är lögn. Det finns ingen inspiration, bara jäsning.
Inspiration finns visst. Du är för talanglös för att se det.
- Exakt. - Vad fan gör du?
- Håller du med alla? - Javisst. Jag är blyg och osäker.
Mina föräldrar peppade mig aldrig. Jag har aldrig haft en flickvän -
- och jag tvivlar starkt på min sexuella läggning.
- Sluta! Du bevekar mig inte. - Min faster har polio.
Våga inte kalla mig talanglös igen, din idiot!
- Det är slutjäst, talanglösa parasit! - Det räcker nu.
Ni går mig på nerverna. Vi måste komma på ett slut.
Ni ödslar tid på filosofi och stora tankar.
Han ligger på sin dödsbädd, han kan knappt tala.
Han viskar till sin fru: "Gråt inte, älskling."
"Du vet att jag alltid har tyckt" -
- "att kvinnor som gråter är ytliga och motbjudande."
Vilken totalkorkad idé. Vad mer?
Du lurar inte mig.
Jag vet att du inte kan levitera.
Det var allt.
Behöver du inte nåt?
- Vad behöver du plåster till? - Det gör jag inte.
Jag gör det av solidaritet med dig.
Fan för dig.
Du betalar.
Minns du Gilda?
- Filmen? - Nej, Gilda Black.
- Tjejen som vi båda var kära i. - Gilda Black?
Varför kommer du ihåg henne för? Det var för hundra år sen.
För mig känns det som i går.
Jag hade gett 20 år av mitt liv för att få ha legat med henne.
Det vore rätt korkat. Gilda Black var inte värd 20 år av ditt liv.
Hon var inte värd en enda dag.
Hur vet du det?
- Låg du med henne? - Va? Vad sa du?
För 60 år sen svor du att du aldrig hade legat henne -
- av respekt för min kärlek till henne.
Nu är det annat ljud i skällan.
- Jag har en sak att bekänna. - Visst, varsågod.
Den riktiga tragedin, och tro mig, det är verkligen en tragedi, det är -
- att jag inte ens kan komma ihåg om jag låg med Gilda Black.
- Menar du allvar? - Jag svär.
Jag undrar vad som händer med ens minne genom åren.
Jag minns inte min familj.
Jag minns inte deras ansikten eller hur de pratade.
I natt tittade jag på Lena när hon sov -
- och jag tänkte på alla tusentals små saker -
- som jag har gjort för henne som hennes pappa.
Och jag har gjort dem avsiktligt -
- så att hon skulle komma ihåg dem när hon blev stor.
Men med tiden...
...kommer hon inte att minnas en enda sak.
En enorm insats, Mick.
Med ett blygsamt resultat.
De kommer att prata i kväll. Du ska få se.
Jag slår vad om 30 schweizerfranc -
- att de inte säger ett ord under hela middagen.
Jag är helt säker på att de kommer att prata.
- Jag höjer till 50. - Topp.
Inklusive de senaste dagarna -
- är du skyldig mig 250 schweizerfranc.
- I dag? - Inte i dag.
Du?
Ingenting.
Vi får hoppas att vi pissar i morgon.
Jättebra, Nick. Jag är glad att du gillar det andra utkastet.
Vi ska jobba mer på slutet. Jag pratade med Brenda. Allt är klart.
Hon kan inte bärga sig. När får hon en sån här roll i hennes ålder?
Om det är okej med dig så vill jag börja leta locations nästa månad.
Perfekt! Hej då.
Vad har hänt med dig?
Du ser ut som om du har varit på begravning.
- Din son har lämnat min dotter. - Vad snackar du om?
De skulle gå på Polynesien -planet och mitt i tunneln stannar han -
- och säger till henne att han har blivit kär i en annan kvinna.
I en tunnel känns det precis som om man är i en tunnel.
Så djupsinnigt. Du är en riktig metafor -magiker.
Reste han med den andra kvinnan?
Han hade åtminstone den goda smaken att inte göra det.
- Och Lena? - Lena är i sitt rum och storgråter.
Jag har aldrig i mitt liv sett nån gråta så mycket.
Jag läste att tårkanaler kan producera tårar i tre där i sträck.
Jag har också hört det. Fast i en BBC -dokumentär.
På sin dödsbädd säger han till henne:
"Vi ser en sista BBC -dokumentär tillsammans, älskling."
- Lägg av. - Jag är osäker på om det är sant.
Tårkanalerna. Jag läste det i en populärvetenskaplig tidskrift.
De brukar överdriva. För att sälja mer.
Du kommer ifrån ämnet.
Du har rätt. Julian är en stor skit. Precis som sin mamma.
Minns du? Jag ska ringa mitt kräk till son.
Och få honom att gå tillbaka till Lena? Det går inte.
Julian, det här är din pappa, fast nu, av bevisen att döma -
- är jag osäker på om du är min son.
Hur kan du alltid vara så säker på -
- att de inte kommer att prata?
Jag vet nåt om dem. Kyparen sa det till mig.
- Jag säger det inte till dig. - Säg det nu genast.
Jag mutar kyparen till att säga det till mig.
Okej, jag ska säga det. De är stumma.
Din lille... skit! Ge tillbaka mina pengar.
- Alltihop. - Du är så lättlurad.
Jag skojade. De är inte stumma.
- Vad fan är det som händer? - Det är faktiskt rätt banalt, pappa.
- Jag blev kär i en annan kvinna. - Som är hela 18 år?
Nej, hon är inte 18. Hon är 30. En rimlig ålder.
Oavsett ålder så har du klantat dig.
- Tycker du, ja. - Lena är en fantastisk kvinna.
- Men hon var helt bortkastad på dig. - Kanske.
- Hon är för smart för dig. - Varför skulle jag komma?
- Jag ångrar mig inte. - Det säger alla i början.
Till slut bönfaller de sin partner om att få komma hem.
Mamma lämnade dig och bönföll dig inte om att få komma hem.
Vad var det jag sa? Du ser vem aset har fått det ifrån.
Får vi veta vem horan som du har blivit kär i är?
Jag. Jag är kvinnan som Julian tappade huvudet för.
Vi ska gifta oss så fort hans skilsmässa är klar.
- Och vem fan är du? - Paloma Faith.
Och jag är ingen hora. Jag är sångare.
Ursäkta, kan fröken lämna oss ifred lite?
Okej. Men inte för länge.
Förlåt mig, Julian, men jag försöker verkligen förstå.
Lena är en vacker kvinna, en dröm.
Och hon här är den mest obetydliga kvinnan i hela världen.
Vad i helvete ser du i henne?
- Vill du verkligen veta? - Ja, Julian, jag vill verkligen veta.
Hon är jättebra i sängen.
- Vem är den här slynan? - Hon heter Paloma Faith.
- Vad jobbar hon med? - Världens mest obscena jobb.
- Är hon prostituerad? - Värre. Hon är popstjärna.
Popstjärna...?
- Och vad sa Julian om henne? - Det har jag redan sagt.
Nej, du babblade nåt oförståeligt, du sa det inte.
Det var Julian som babblade. Han är helt snurrig.
Det verkar inte så, tycker jag.
Han måste ha fattat 20 beslut på två timmar.
Han har flyttat, hittat lägenhet -
- och pratat med en skilsmässoadvokat.
Han verkar inte särskilt förvirrad.
Du säger att hon är ful och obetydlig -
- så vad är det som Julian ser i henne som han inte såg i mig?
Hur ska jag veta det?
Du sa ju att Mick frågade honom!
- Gjorde jag? - Ja!
- Jag vill veta vad Julian svarade. - Jag minns inte.
Du gör mig skitarg nu, pappa. Du minns det mycket väl.
Du är usel på att ljuga.
Jag svär. Han mumlade bara nåt idiotiskt.
Om du inte säger det, så svär jag att jag skriker här och nu.
Jag vill veta vad han sa.
Vad fan har den subban, i alla fall enligt Julian, som inte jag har?
Jag vill veta vad han sa!
- Han sa... - Ja?
Att hon var bra i sängen.
Du hade inte behövt säga det.
Tro mig, Lena.
Jag kan förstå dig.
Det kan jag verkligen.
Kan du förstå mig?
Fan heller att du kan.
Mamma hade kunnat förstå mig.
Mamma var i min situation med dig inte en, utan massa gånger.
Hon låtsades alltid inte veta.
Du hade en strid ström av kvinnor, men hon bara fortsatte.
Inte bara för oss barn, utan mest för dig.
Hon älskade dig och därför förlät hon dig.
Vad som än hände så ville hon ändå leva med dig.
Men vem var du? Vem?
Det frågar jag alltid mig själv.
Du gav aldrig nåt. Inte till henne, inte till mig. Ingenting.
Du gav allt till din musik. Musik, musik, musik.
Det fanns inget annat i ditt liv. Bara musik. Och torftighet.
Aldrig en smekning, aldrig en kram, aldrig en kyss. Ingenting.
Du visste aldrig nåt om dina barn.
Du visste aldrig om vi var glada, om vi hade det jobbigt. Ingenting.
Allt låg på mammas axlar.
Hemma sa du bara två ord till henne: "Tyst, Melanie."
Och mamma förklarade: "Tyst, pappa komponerar."
"Tyst, pappa vilar till konserten."
"Tyst, pappa pratar i telefon."
"Tyst, pappa får besök av Stravinskij i kväll."
Du ville vara Stravinskij, men du hade inte ett uns av hans talang.
"Tyst, Melanie" var de enda två ord som du kunde säga.
Du visste ingenting om min mamma. Du tog aldrig hand om henne.
Och inte ens nu, du har inte gett henne blommor på tio år.
Och sen det där brevet...
Tror du att mamma aldrig läste det? Du har fel.
Hon hittade det och läste det. Jag läste det också.
Du minns väl inte brevet, men det gör vi.
Brevet i vilket du förklarade din kärlek till en annan man.
Mamma tvingades utstå den förödmjukelsen också.
"Mina nödvändiga experiment i sexuella frågor", som du skrev.
Dina musikexperiment räckte inte.
Du var tvungen att experimentera med homosexualitet också.
Och du sket fullständigt i allt lidande du orsakade henne.
Så kom inte och säg att du förstår, för du förstår inte ett jävla skit.
Sluta tjata! Om jag vill bita på naglarna, så gör jag det!
I morse pissade jag jättemycket och med stor kraft.
Och jag blev så glad. Jag har inte varit så glad på länge.
Jag är glad för din skull.
Nej, jag bara skojade, Mick. Du vet... det var inte så.
Skoja inte om sånt, Fred. Prostatan är allvar.
Du tror på allt, Mick.
Du har trott på varenda ord som jag har sagt i 60 år.
Jag hittar på historier.
Jag måste tro på allt för att kunna hitta på saker.
Minns du häromdan när du sa att du inte kom ihåg dina föräldrar?
- Nej, det minns jag inte. - Klart du gör.
Du fick mig att inse att jag inte bara har glömt mina föräldrar -
- utan även min barndom, till exempel. Jag minns ingenting av den.
Det är bara en sak som jag fortfarande kommer ihåg.
Det exakta ögonblicket när jag lärde mig att cykla.
Och i morse, som genom ett trollslag...
...kom jag ihåg ögonblicket precis efter.
När du trillade av.
- Hur fan visste du det? - Det händer alla.
Man lär sig nåt och är glad och sen glömmer man bromsa.
- Hur går jobbet med rollen? - Rätt bra faktiskt.
Jag har kommit på några intressanta detaljer.
Kanske är problemet att Julian och jag aldrig fick barn.
Jag vet inte vad problemet är.
Jag ska inte försöka gaska upp dig och prata om det jag inte vet nåt om.
Du hade rätt. Musik är det enda jag förstår.
Vet du varför? Man behöver inte ord och erfarenheter för att förstå den.
Den bara finns.
Din mamma hade förstått dig.
Jag kan inte. Men din mamma är inte här.
Vad hände?
Pappa, jag måste berätta nåt för dig som är...
...privat.
Berätta, Lena.
Julian är en idiot, för...
...jag är jättebra i sängen.
Jag vet.
- Vad då, vet? - Du är min dotter.
Och i all blygsamhet så var jag en fantom i sängen.
Det är sant.
Vet du vem som komponerade stycket som du övar på?
- Nej, vem? - Jag.
Jag tror dig inte.
- Vad heter det? - "Simple Song No. 3".
- Och vad heter kompositören? - Fred Ballinger.
- Och vad heter du? - Fred Ballinger.
Du kan kolla i receptionen. Jag bor här.
- Otroligt. - Ja, det är otroligt.
Min lärare vill att jag spelar det.
Han sa att det är perfekt att börja med.
- Han har rätt. Det är jätteenkelt. - Det är inte bara enkelt.
- Inte? - Det är väldigt vackert också.
Ja, det är vackert.
Jag skrev det medan jag ännu älskade.
Får jag göra nåt medan du spelar?
Fortsätt spela.
Så där.
Pappa! Var har du varit?
En man har väntat i över en timme. Han är drottningens sändebud.
- Jävlar! - Jag släppte in honom i vårt rum.
Var snäll.
Jag undrar om vi kanske kan gå ut på terrassen?
Nej, det är för kallt.
- Men du kan röka dem här inne. - Menar ni allvar?
Hotelldirektören är musikälskare, så jag har några små privilegier.
Ni anar inte hur stor njutning det här skänker mig.
- Känner du dig spänd? - Hemskt.
Så där ja.
Vi har ont om tid, så jag hoppar över formaliteterna.
Jag ska göra en grundlig sköljning av mina tarmar i dag.
Jäklar.
Jaha. Jag lyckades inte övertyga drottningen.
Jag berättade om er tvekan kring musiken.
Jag föreslog en annan repertoar, en annan musiker, en annan kväll.
Men hon vill inte ha nåt annat. Bara er och era "Simple Songs".
Det är det enda prinsen lyssnar på.
Ta inte illa upp nu, men det är omöjligt.
Varför?
Jag sa det sist vi sågs. Privata skäl.
Går det inte att lösa dessa privata skäl?
Tyvärr inte.
Jag ber er, maestro. Jag har ett svårt jobb.
Jag måste återvända till London med ett positivt svar.
Och mitt svar är negativt.
Jag förstår inte. Vad exakt fungerar inte?
Är det datumet?
Är det lokalen, orkestern, sopranen, drottningen?
Snälla du, insistera inte. Privata skäl.
Vad är det för jäkla privata skäl?
"Privata" betyder att jag inte behöver svara.
Låt oss se om vi kan lösa dessa privata problem då.
- Vad är det som är fel? - Sopranen.
- Då skaffar vi en annan. - Det gör ingen skillnad.
Sumi Jo är absolut bäst.
Hon har redan uttryckt sin glädje över att dirigeras av er.
- Hon är hänförd. - Jag är inte intresserad.
- Vad har ni emot henne? - Inget. Jag har aldrig träffat henne.
- Om ni aldrig har träffat henne... - Nu räcker det!
Förlåt. Jag förstår bara inte. Vad exakt är problemet?
Problemet är att jag skrev "Simple Songs" till min fru.
Och bara hon har sjungit dem och bara hon har spelat in dem.
Och så länge jag lever kommer hon att vara den enda som sjunger dem.
Problemet är, min bäste herre...
...att min fru inte kan sjunga längre.
Förstår du nu?
- Gör du det? - Ja.
Ja, jag förstår.
Jag ber om ursäkt, maestro.
Lena?
Ja?
Sluta gråta.
- Snälla. - Okej.
Jag ska ge er en annan massage -
- för ni är stressad.
Nej, för att vara exakt -
- så är ni inte stressad, ni är känslosam.
Du förstår allt med dina händer, va?
Vi kan förstå allt möjligt genom beröring.
Varför är människor så rädda för beröring?
Kanske för att de tror att det har nåt med njutning att göra.
Det är ännu ett bra skäl till att röra i stället för att prata.
Tycker du inte om att prata?
Jag har aldrig nåt att säga.
Kom och titta.
Ser du berget där borta?
Ja, det verkar jättenära.
Exakt. Det är det man ser när man är ung.
Allt verkar jättenära. Det är framtiden.
Och nu...
Och det ser man när man är gammal.
Allt verkar jättelångt bort. Det är det förflutna.
Brenda vill sätta igång direkt.
Och jag är så stolt över att ha skrivit det här manuset med er.
Jag har gjort 20 irrelevanta filmer.
Det här är den enda film som betyder nåt för mig.
Mitt sentimentala, intellektuella och moraliska testamente.
Vi skålar för fullbordandet av tredje utkastet till "Livets sista dag"!
Slutet då, Mick?
Slutet? Vi kommer på ett förr eller senare.
Skål!
- Hej, Fred Ballinger. - Hej.
Jag kollade i receptionen och du är Fred Ballinger.
Bra. Roligt att höra att du har fått sinnesfrid ifråga om det.
- Jag ville säga nåt mer också. - Varsågod och säg det.
Jag ville säga att ända sen du rättade min armbåges position -
- spelar jag bättre. Ljuden kommer naturligare.
Bra. Vet du varför?
Du är vänsterhänt och alla vänsterhänta är assymetriska.
Så en assymetrisk position hjälper.
Mina herrar, unge herrn...
Jag är också vänterhänt.
Jisses! Alla vet att du är vänsterhänt.
Tack.
Jag heter Luca.
Luca Moroder.
Hej.
Jag är alpinist.
Jag ger klättringslektioner här på hotellet.
Och du då? Vad gör du?
Jag har två jobb. Jag är dotter och assistent till min pappa.
- Två jobb, va? - Ja.
Det här är en Forerunner 620.
Den har en touch -färgskärm.
Den beräknar VO2 max.
Maximal syreupptagning under maximal ansträngning.
Jag vill ge den till min kusin i julklapp.
Vi klättrar alltid tillsammans.
Han skulle ha varit här, men han halkade i badkaret och bröt lårbenet.
Badkar är farligare än Everest.
Så sant.
Vet du vad jag hittade en gång på toppen av K2?
- Nej, vad? - Ett nattduksbord.
- Det är inte sant. - Jo då.
Jag öppnade lådan. Men den var tom.
Det är en fantastisk känsla att klättra.
- En riktig frihetskänsla. - Jag känner bara rädsla.
Det är också en fantastisk känsla.
Vem är den duktigaste skådespelerska som ni har jobbat med?
Brenda Morel, utan tvekan. Ett geni.
Hon kan inte ha läst mer än två böcker.
Den ena var hennes självbiografi skriven av en spökskrivare.
- Ett geni hur då? - En tjuv behöver ingen utbildning.
Stjälandet blir ens utbildning. Sån är Brenda.
Mina filmer gjorde henne till diva, men hon glömde aldrig sin bakgrund.
Gatan var hennes hem -
- och hon stannade på gatan och stal allt.
Det var så hon skapade så oförglömliga karaktärer.
Och vann två Oscars.
Kläng dig fast i mina axlar.
Okej. Nu när vi klättrar...
...titta ner.
Ser du hur vacker världen är här uppifrån?
Fransmännen ringde igen.
De vill verkligen ge ut dina memoarer.
Men de vill ha hela bilden: ditt liv, ditt arbete.
- Vad ska jag säga? - Säg till dem...
Vad ska jag säga till dem?
Att glömma mig.
Säg det till dem.
Jag är pensionerad. Jag är klar med arbetet och livet.
Snacka inte skit.
Din musik uttryckte överraskande, nya känslor.
Känslor kan också vara överskattade.
De här showerna är patetiska. Det saknas bara en mimartist.
Vi brukar få hit en sån också i slutet på säsongen.
Ursäkta, mr Tree. Miss Universe är här.
Det är ett stort nöje att träffa dig.
Jag är ett stort fan av dig.
Jag blev galen när du spelade Mister Q.
Jag missar aldrig en robotfilm, men den är min favorit.
Tack.
Ser du nånsin andra slags filmer än robotfilmer?
Självklart. Jag har hela livet framför mig. Jag vill bli skådis.
Jag vill inte bara förlita mig på min skönhet.
Studerar du? Eller tittar du bara på reality -tv?
Jag uppskattar ironi, men när den dränks i gift -
- förlorar den sin kraft och avslöjar nåt annat.
- Vad? - Frustration.
Jag är frustrerad, Miss Universe.
Jag är glad att jag var med i Miss Universe -tävlingen.
Är du glad att du spelade Mister Q?
- Miss Universe är inte alls dum. - Inte alls.
Jag såg dig i en film en gång.
Så du gillar också Mister Q?
Nej. Jag såg filmen när du spelar en pappa som aldrig har mött sin son -
- och träffar honom för första gången på en vägkrog när sonen är 14 år.
Men ingen såg den filmen.
Jag gillade dialogen -
- när din son säger: "Varför var du inte min pappa?"
Och du säger: "Jag trodde inte att jag skulle klara det."
I det ögonblicket förstod jag nåt mycket viktigt.
- Vad? - Ingen tror sig kunna klara av det.
Så det finns ingen anledning att oroa sig.
Hej då. Vi ses på hotellet.
Vad gör du hela dagarna, Fred?
De säger att jag är apatisk, så jag gör ingenting.
- Saknar du inte ditt arbete? - Inte alls.
Jag jobbade för mycket ändå.
- Vad saknar du då? - Jag saknar min fru.
Min fru Melanie.
Jag läste på Wikipedia -
- att du hängde med Stravinskij ett tag när du var ung.
- Ja, det gjorde jag. - Hurdan var han?
Han var väldigt...
...lugn.
Lugn? Är det allt?
Var generös, Fred. Jag behöver en generös vän.
Berätta om Stravinskij.
Han sa en gång att intellektuella inte har nån smak.
Så från det stunden gjorde jag allt för att inte bli intellektuell.
Och jag lyckades.
Du då, vad saknar du?
Ingenting, vill jag påstå. Som tur är.
Kom igen. Var generös, Jimmy.
Jag upptäckte vad jag saknade för fyra månader sen -
- när jag läste Novalis.
Läser du Novalis?
Till och med skådisar från Kalifornien, när de inte super -
- sniffar kola och hänger med modeller -
- läser då och då Novalis.
Du har rätt. Förlåt.
Jag är bara en gammal man med fördomar.
Och vad säger Novalis?
"Jag är alltid på väg hem."
"Alltid på väg till min fars hus."
Vad tänker du på?
På framtiden.
Han ligger på sin dödsbädd och mumlar till henne:
"Jag skulle ha ägnat mig åt dig och vår kärlek" -
- "i stället för att ödsla mitt liv på att bli kungen av försäkringar."
Han kanske säger nåt banalt till henne.
Nåt väldigt enkelt som...
"Var rädd om dig."
Nej.
Vi måste ha med den fysiska smärtan ända till slutet.
Vad sägs om han säger:
"Inte ens morfin kan hjälpa mig nu"?
Om han fokuserar på en obetydlig detalj då?
Om han säger nåt i stil med:
"Vad hände med nyckelringen som du gav mig för 25 år sen?"
"Den som var hästskoformad."
Nej.
Han säger ingenting på sin dödsbädd.
Det är hon som talar.
Brenda.
Hon säger:
"Jag förlorade så mycket tid på grund av dig, Michael."
"Jag förlorade de bästa åren i mitt liv."
God morgon.
Jag sa inte hur ledsen jag är för hur det slutade mellan dig och Julian.
Jag vill be om ursäkt för hans uppförande.
Du behöver inte be om ursäkt. Det är inte ditt fel.
Det går inte att komma ifrån. Som pappa kunde jag ha gjort mer.
Det går inte att komma ifrån att Julian kände doften.
Jag har också börjat känna den.
- Vilken doft? - Doften av frihet.
Jaha, ja. Jag vet hur det doftar.
Har pappa verkligen inte sagt nåt till dig om drottningen?
Att hon bad honom dirigera hans "Simple Songs" och han sa nej?
- Han har inte sagt ett knyst. - Ni två har en konstig vänskap.
Nej, den är inte konstig. Det är en bra vänskap.
Och i en bra vänskap berättar man bara bra saker för varandra.
Han tyckte väl inte att drottningens konsert var bra.
Han sa att skälet till att han inte kan dirigera "Simple Songs" är -
- att min mamma är den enda i världen som kan sjunga dem.
- Sa han det? - Till drottningens sändebud.
Det tog honom 80 år att säga nåt romantiskt -
- och då säger han det till drottningens sändebud.
Ibland när jag sover på natten tittar han på mig.
Och i natt smekte han min kind för första gången i mitt liv.
Fast jag sov inte. Jag låtsades sova.
Föräldrar vet när deras barn låtsas sova.
Det är år och där sen du besökte Melanie.
Varför åker du inte dit? Venedig ligger så nära.
Håller du inte med?
Det är en sak som jag inte kan sluta tänka på.
Vad?
Hur det hade varit att ligga med Gilda Black.
Ja.
Jag undrar också.
Lögnhals.
Vet du skillnaden mellan dig och mig?
Vad?
I slutändan så tyckte jag aldrig om livet tillräckligt mycket.
Brenda ville spela Eva Braun för hundra år sen.
Hon jobbade på rollen i ett halvår.
Jag har studerat alla hotellgäster i flera veckor.
Jag har minutiöst observerat dig och Fred -
- Lena, ryssarna, araberna, de unga och de gamla.
Och jag har äntligen kommit fram till en slutsats.
Jag måste välja.
Jag måste välja vad som är värt att berätta.
Skräck eller längtan.
Och jag väljer längtan.
Ni, var och en av er...
...har öppnat mina ögon.
Ni fick mig att förstå att jag inte ska ödsla min tid -
- på skräckens meningslöshet.
Jag kan inte spela Hitler.
Jag vill berätta om din längtan, min längtan.
Så ren, så omöjlig, så omoralisk.
Men det spelar ingen roll, för det är den som gör oss levande.
Vem är hon?
Gud.
Vad då, vem är hon?
Miss Universe.
Men... hon ser så annorlunda ut.
Oigenkännlig.
Hon har förvandlats av att se alla robotfilmer.
Ursäkta. Mr Boyle, det är nån som söker er.
Ser du inte -
- att vi njuter av våra livs sista stora idyll?
- Vem är plågan? - Brenda Morel.
Brenda Morel? Här?
Vad fan är det här? Det ser ut som en olyckshändelse.
Den heter "Alpfängelset". Av en lokal konstnär.
Människor kan verkligen vara patetiska när de anstränger sig, va?
Ja...
Brenda!
Vilken fantastisk, underbar överraskning.
Hej, Mick.
Du ser strålande ut. Sinnebilden av utstrålning och sex appeal.
Du tänker på det förra millenniet.
Kunde du inte vänta längre?
Vi avslutade precis den senaste versionen.
Vi hade problem med slutscenen.
Men så i går -heureka! - så kom till den till oss.
Nu när du är här i egen hög person kan vi ge den till dig.
Skulle du inte vara i Los Angeles? Vad gör du i Europa?
- Brenda... - Hur många år har vi känt varandra?
Jisses, du sätter mig på det hala.
- Låt mig räkna... - 53 år.
- Hur många filmer har vi gjort? - Nio. Tio!
Elva.
Så efter 53 års vänskap och elva filmer tillsammans -
- tror du väl inte att jag börjar ljuga för dig av alla människor nu?
Nej. Jag hade inte förtjänat det.
Just det, du förtjänar det inte.
Du förtjänar att jag talar rent ut.
Därför släpade jag hit mig från LA för att prata med dig öga mot öga.
Du, Brenda, om det är om scen 21, i vilken du beskrivs -
- som ful, svag och en blek skugga av din forna skönhet...
Snälla du! Du måste inse att det bara är konstnärlig frihet.
Jag vill att du ska vara enastående.
Du har fortfarande kvar -
- det måste du -mysteriet, lockelsen som du hade när du blev diva.
Sluta kyssa min röv, Mick. Det knäcker mig bara ännu mer.
Särskilt med tanke på vad jag kom för att säga.
Vad kom du för att säga?
Jag ska inte vara med i filmen, Mick.
Va?
De erbjöd mig en tv -serie i New Mexiko med treårskontrakt.
En alkoholistmormor som har fått en allvarlig stroke.
Karaktären är riktigt modig.
Men med pengarna... Jag kan betala Jacks drogrehab -
- och min idiotiska blivande exmakes skulder -
- och ändå ha råd att köpa ett hus i Miami -
- som jag har velat göra i 14 år.
Därför kom jag för att säga det.
Men det här är biograffilm, Brenda. Det där är bara tv.
- Tv är skit. - Nej, tv är framtiden.
Ärligt talat så är det nuet också.
Låt oss vara ärliga, Mick -
- för ingen är ärlig i den här jävla filmvärlden.
Du blir snart 80 -
- och som de flesta av dina kollegor blir du sämre med åren.
De sista tre filmer som du har gjort var skit, Mick.
Enligt mig och enligt alla så var de skit på riktigt.
Hur vågar du?
Så du vill vara ärlig? Vill du det?
Utan mig för 53 år sen hade du ännu hukat under en producents skrivbord.
Jag drog ut dig ur de stora, feta producenternas kalsonger -
- och gjorde dig till skådespelare!
Din lille skit.
Jag trivdes bra i producenternas kalsonger.
Vet du varför? För att jag ville vara där.
Jag är inte skyldig nån nånting. Jag gjorde det själv.
Jag fick kämpa. Jag kom in på Actors Studio utan nåns hjälp.
Jag försörjde mig genom att skura dass i hela Brooklyn.
Mamma satte sig i skuld för mig.
Och i Hollywood...
När jag steg in genom porten -
- så var jag helt jävla ensam.
Marilyn, Rita och Grace sket på sig när de såg mig komma.
Allt står i min självbiografi. Säg inte att du inte har läst den.
Det har jag tyvärr, men du skrev den inte.
- Och den är skit. - Det är din film som är skit, Mick.
Jag förstår mig på film, det vet du.
Du förstår dig inte på det längre, för du är gammal och trött.
Du ser inte världen längre.
Du ser bara din egen död -
- som väntar runt hörnet på dig.
Din karriär är slut.
Jag säger det rakt ut för att jag älskar dig.
Ingen är intresserad av ditt... "testamente"?
Kallar du det "testamente"?
Du riskerar att ogiltigförklara alla vackra filmer du har gjort.
Vilket är oförlåtligt, Mick.
Det är bara tack vare mig som de låter dig göra filmen.
Så om jag hoppar av räddar jag ditt liv. Och din värdighet.
Du är en otacksam jävel.
En otacksam jävel och en idiot. Därför har du lyckats.
Du har rätt, Mick.
Du har helt rätt.
Okej.
- Jag ska göra filmen utan dig. - Lägg av, Mick.
Livet går vidare även utan all den där filmskiten.
Vet du hur många skådespelerskor som jag har jobbat med?
- Många, antar jag. - Mer än 50.
Jag har lanserat mer än 50 skådespelerskor.
Och de har alltid varit tacksamma.
Jag är en suverän kvinnoregissör.
"På det viset, Frank..."
"...på det viset glömmer du mig aldrig."
- Minns ni, mr Boyle? - Klart att jag minns.
Jag minns allt som jag har filmat.
Mr Boyle, ni är ingen suverän kvinnoregissör.
Ni är en suverän regissör. Punkt slut.
Okej, jag har bestämt mig.
Jag gick till uttagsautomaten.
Och... vad vill du göra?
Ta en promenad.
Skulle du vilja prova på att klättra?
Vet du att jag kan få en man att bli galen i sängen om jag vill?
Kom igen! Varför ser ni så buttra ut?
Strul och försenade inspelningar är återkommande i vår bransch.
Vänj er vid det. Jag har pratat med producenten.
När vi hittar en ny skådespelerska så börjar inspelningen.
Vi ska bara vänta ett par månader till.
Vilken subba Brenda Morel är.
Säg inte så om Brenda Morel.
- Hon åker dit vinden blåser. - Det gör vi alla.
Och det kommer ni alla att göra -
- för att överleva i den här djungeln.
Det är inte sant...
...att hon kom till Europa bara för att prata med dig, Mick.
Jag läste att hon ska till Cannes.
En välgörenhetsbal på filmfestivalen.
Låt oss inte fastna i all sanning nu.
Kom ihåg att fantasin är vår passion.
Ditt filmtestamente är värt bra mycket mer än en ny tv -serie.
Mitt filmtestamente?
Låt oss vara förnuftiga och inte överskatta saker och ting.
De flesta dör utan testamente och utan att nån ens märker det.
- De flesta är inte stora konstnärer. - Det spelar ingen roll!
Människor, konstnärer, djur, växter.
Vi är alla bara statister.
Mick!
Hur ska jag säga den här repliken? Jag fattar inte.
Hur vill du ha det, Mick? Uppriktigt, självbelåtet, elakt?
Och min gång? Hur ska min karaktär röra sig?
Du vet kanske inte, James -
- att jag aldrig sätter min fot på en yacht under 80 fot.
Kom igen, hör ni. Var har ni gömt mina lila tofflor? Nu får ni ge er.
Jag äger sex slott och tjugo vagnar.
Men bara ett kan jag säga säkert...
Livet är så tröttande.
Om man har ischiasvärk -
- är det ett riktigt helsicke att vara polis i LA.
Åh, Albert, om du bara visste hur mycket det har kostat mig -
- att värna min dygd i alla dessa år.
Till i dag.
Tills jag mötte dig.
Gammareaktorn krånglar.
Jorden exploderar om fem, fyra -
- tre, två, ett.
Okej. Du vinner.
Jag hoppar i säng med dig. På ett villkor.
Att du inte får utlösning.
På det viset, Frank...
...på det viset glömmer du mig aldrig.
Var har ni gömt mina lila tofflor? Nu får ni ge er.
Livet är så tröttande.
Så du pratade med producenten?
Jag kan branschen och vet att utan Brenda blir filmen aldrig gjord.
- Melanie är så vacker på det fotot. - Du har rätt.
Hon är vacker.
Jag har lärt mig en sak, Fred.
Människor är antingen vackra eller fula.
De däremellan är bara söta.
Jaha... en till semester är snart slut.
- Vad ska du göra nu, Fred? - Vad ska jag göra?
Jag åker hem. Den vanliga rutinen.
Inte jag.
Jag kör inte med rutin.
Vet du vad jag ska göra, Fred?
Jag ska börja på en ny film.
Du säger att känslor är överskattade.
Men det är skitsnack.
Känslor är det enda vi har.
- Nej! - Lugna ner er!
Jag måste gå av planet!
Mick! Förlåt mig!
Jävla subbor! Släpp mig!
Jag tror inte att det var här jag skulle landa.
Mick Boyle kom förbi rätt ofta för en pratstund.
Varför kallade doktorn hit mig? Ville du berätta nåt?
Nej, jag har fått provsvaren på alla kontroller under er semester.
- Och vad säger de? - N är frisk som en nötkärna.
- Min prostata åtminstone...? - Er prostata?
Ni har aldrig haft problem med er prostata.
Och om ni inte har haft några problem hittills -
- så får ni inga nu heller.
Så jag har blivit gammal -
- utan att förstå hur jag kom hit.
Vet ni vad som väntar er där ute?
Nej. Vad?
Ungdomen.
Hur som helst...
Sa han nånsin nåt om Gilda Black?
Han pratade aldrig om nåt annat.
Var hon hans flickvän?
Flickvän är på tok för mycket sagt.
Det enda som nånsin hände var en gång när de var barn.
De höll varandra i handen -
- och gick några meter tillsammans i nån park.
Han brukade kalla det "ögonblicket då jag lärde mig cykla".
Har han aldrig berättat om det för er?
Nej.
Vi berättade bara bra saker för varandra.
Fan!
IGOR STRAVINSKIJ
Jag väntade tills det var besökstid -
- för att komma och hälsa på dig.
De vet inte, Melanie.
Barn vet inte om sina föräldrars prövningar.
Visst vet de vissa detaljer, de påfallande inslagen -
- och de vet det de behöver veta -
- för att stå på endera sidan.
De vet inte att jag darrade -
- första gången som jag såg dig på scen.
Hela orkestern skrattade åt mig bakom min rygg åt min förälskelse -
- och min oväntade skröplighet.
De vet inte att du sålde din mors smycken -
- för att hjälpa mig med mitt andra verk.
När alla andra avvisade mig -
- och kallade mig en pretentiös musiker utan förfining.
De vet inte -
- att du också -och du hade rätt - att du tyckte -
- att jag var en pretentiös musiker utan förfining på den tiden.
Och du grät så mycket.
Inte för att du hade sålt din mors smycken -
- utan för att du hade sålt din mor.
De vet inte att vi var tillsammans, du och jag -
- trots all utmattning, smärta och alla umbäranden.
Melanie...
De måste aldrig få veta -
- att du och jag trots allt...
...ville se oss själva som en enkel sång.
Titta på mig.
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2015
Ansvarig utgivare: Kristina Pesznecker Scanbox Entertainment Sweden AB